Ta honom.
All jävelskap blir liksom rutin när du lever som gangster.
Du tror du är förberedd på allt.
Ända tills du blir ombedd om att döda din bästa vän.
Pappa kände alla pakistanier i Oslo och alla kände honom.
Det tog alltid hundra år att gå nerför gatan.
-Och så skulle han alltid pruta. -Hej. Välkomna.
Jag hatade det.
Vad tittar ni på, pojkar?
Fråga vad de kostar.
-Vad kostar de här? -398 kronor. Levis.
398 kronor, pappa.
Jag hörde vad han sa. Fråga vad de här kostar.
-Men, pappa, det är tjejbyxor. -Fråga vad de kostar, sa jag.
-Hur mycket kostar de där? -De där hittade du i reakorgen.
Det står där. 49 kronor paret.
Fin kvalitet, men det är inte precis er stil, killar.
Jag vet det.
I Pakistan kostar de bara 10 rupier. Det är fem kronor.
Säg 100 kronor för alla fyra.
Pappa undrar om vi kan få alla fyra paren för 100 kronor.
Byxorna kostar 49 kronor paret. De är redan nedsatta.
Jag har aldrig hört en pakistanier pruta så dåligt! Du borde skämmas!
Vi tar de här. Jävla ungar växer jävla fort. Hur mycket? 100 kronor?
Nej, som jag sa till din son...
Min son förstår ingenting! 125 kronor. Detta är en dyr butik.
De är redan nedsatta! 196 kronor.
Kom, pojkar!
150 kronor. Mitt sista bud.
Hej, vitlök!
-Vart ska du? -Vi ska in.
-Ni kommer inte in. -Varför inte?
För att ni stinker.
Jag var 13 år den hösten.
Jag bodde i Gamlebyen. I en av världens tryggaste trista städer.
Men mitt liv var fanimej aldrig trist.
Vi var tre killar som alltid höll ihop.
Munawar var alltid sugen på spänning och alltid på gott humör.
Riaz var min granne. Vi två var som bröder.
Jag var minst. Inte yngst, men minst.
Men det har sina fördelar att vara liten. Alla tror du är så oskyldig.
Kolla! Levis. Det här är bra.
Vi såg indiska filmer. Det var så vi ville bli.
Som killarna i filmerna.
Vi tänkte inte sluta som losers.
Att köra spårvagn åt Oslo Sporveier var det sista vi ville.
Som vi såg det var alla pakier i Norge losers, utom några få.
47...48...49...50!
Kom igen! Upp!
Okej, nu ska vi ta en kombination. Kom igen, vi två.
Du möter nån och småtjafsar, med en dörrvakt eller vad fan det är.
Vad är det? Vad är det vi har gjort dig?
Och så där! Lite tillbaka... Bang! Då ryker trumhinnan - okej?
Du möter en kille...
Okej, var med. Då tar du upp den där. Inte sant? Fattar du? Upp där!
Saddiq var den farligaste vi visste.
Saddiq och Khalid, hans bror, tränade andra pakier-
-till att vara med i deras gäng. Gänget hette East Side Crew.
Dem jiddrade man inte med.
Kom igen! Bra!
Skitungar...
Vad gör ni här? Spionerar ni?
-Vad såg ni? -Ingenting.
Spioner blir straffade, inte sant? Ställ upp dem på rad. En till var.
Vi tar den första kombinationen. Kom ihåg armbågen.
-Gör det inte! -Håll käften!
Vänta! Jag vet en vagn full med Levis-jeans.
-Såna som vi har. -Var då?
-Det är där borta. -Få se.
Visa mig.
Om du ljuger ska jag fanimej banka dig själv. - Och dig. - Och dig.
Visa mig. Var är de?
De är... Vad får vi om vi visar dig vägen?
Attityd! Han har attityd! Det gillar jag.
Du är kanske stor i käften.
Visa mig bara.
-Vad heter ni? -Wasim.
-Munawar. -Riaz.
Jag har ett jobb till er i kväll. Om ni törs.
Vad då för jobb?
Kom igen, killar!
"...att han måtte röra vid dem, men lärjungarna ville visa bort dem."
"Han tog upp barnen, la händerna på dem och välsignade dem."
"Jesus blev då misslynt och sa"...
Tack, Eva. - Wasim?
Kan du läsa för oss? Sidan 107.
Börja där det står: "Han sa till dem". Längst upp på sidan.
"Låten barnen komma till mig och förmenen dem icke"-
-"för sådana hör Guds rike till."
Vad tror du han menade med det?
Vem?
Jesus.
Det vet väl inte jag.
Det är tredje gången den här veckan du inte följer med.
-Gå ut, är du snäll. -Ut? Vart då?
-Ut i korridoren. -Fan, jag har inte gjort nåt.
-Vad är det för språk? Gå ut! -Fan, jag har ju inte gjort nåt!
Vad tar det åt er?
Förstår ni inte att ni inte kan uppföra er så här?
Den norska skolan bygger på respekt.
Respekt för varandra, respekt för lärarna, respekt för en själv.
Alla människor måste respektera varandra.
Till Riaz. Varsågod.
Munawar. Kom igen.
Och Wasim.
Ni avstängs från skolan i en vecka.
Och brevet måste undertecknas av era föräldrar.
Wasim, vad är det här?
Jag hade ett skolprojekt och fick bästa betyget.
Bästa betyget igen. Var skriver jag på?
Du kan skriva ditt namn här.
Mamma sa ingenting. Hon kunde inte norska.
Farsan var nattvakt på mejeriet och hade diskjobb på dagarna.
När han var hemma skulle han alltid sova.
Wasim, gå och gör te till pappa.
Jag vill inte ha te. Jag ska sova i en timme, sen ska jag jobba igen.
-Vart ska du nu? -På träning.
Kom inte hem sent, Wasim. Okej?
-Vem är det? -Är Riaz hemma?
-Ja. Vill du äta med oss? -Vi har lite bråttom.
-Vi måste skynda oss! -Riaz, har du ätit?
Killarna kom ju! Kom igen, nu måste vi sätta igång.
-Hallå, Kula. -Tjena.
Allt okej?
Kom igen då.
Sluta lite!
-Vad är det nu? -Vad är det här?
Vad fan menar du? Det är 250.
-350 000. -Nu får du lägga av.
Du sa inte att det var larmat. Det kostar mer.
Ställ tillbaka allt!
Vad är det här? Vad är det han säger? Är det larmat?
320. Det är allt jag har.
320 000.
Tror du vi har loppmarknad?
Okej, då skiter vi i det.
Okej!
Det är okej.
Stick och knulla din syster!
Vad var det för nåt?
Jag sa bara att du var en bra businesspartner.
Ditt apspråk kan du ta med hem till djungeln.
Här i stan pratar vi stadsspråk.
Kom igen, killar!
Här. Ni håller käften om det här, så får ni vara med på fler jobb.
Wasim, vad gör du hemma?
Vi är lediga. Det är planeringsdag.
Vem var det som ringde på?
Det var ingen.
Jävla skitungar! De har ingen respekt.
Får jag tag på dem så ska jag nacka dem.
Har ni inte lärt er...
Förlåt. Jag trodde att det var skitungarna...barnen på gården som...
Är du Wasim Khans pappa?
Jag är rektor på hans skola. Är Wasim hemma?
Wasim? Ja, han är hemma.
Där är du, Wasim. Varför har du inte varit i skolan på tre veckor?
Tre veckor?
Din olydiga, odugliga skitunge!
Varför läser du inte och lär dig utantill? Din skitunge!
Ut och fortsätt läsa!
Pappa skickade mig till Pakistan för att läsa Koranen.
Så att jag skulle bli mer respektfull.
Pakistan var som en annan planet. Vad skulle jag göra där?
Wasim? Du ska till skolan!
Wasim, var är du? Jag vet att du har gömt dig.
Du gör det bara för att reta mig.
Jag ger mig inte förrän jag hittar dig.
Jag bodde hos en faster jag inte kände.
Hon tjatade på mig hela tiden, precis som alla i Norge.
Pappa höll mig i Pakistan i två år.
I byn han själv hade flytt från. Alla var främlingar för mig.
Det fanns ingen att prata med där.
När jag var 15 kom jag hit igen. Nästan allt hade förändrats.
Pappa hade köpt ett gatukök och vi hade flyttat till Stovner.
Jävla trist ställe. Långt från stan.
Hallå? Hallå?
-Vem var det, gumman? -Det var ingen, mamma.
-Wasim, vart ska du? -Jag ska bara ut lite.
Han har kommit! Ut ur bilen, killar. Kom nu.
East Side Crew hade inte blivit mindre när jag var borta.
Det var innan pressen fattade-
-att det fanns pakigäng.
Välkommen. Hälsa på de andra.
Och långt innan politikerna fattade nåt som helst.
Härligt att se dig!
TIO ÅR SENARE
East Side Crew hade blivit ett känt gäng på 90-talet.
Men det bästa var att vi tre polare hade klarat att hålla ihop.
Munawar...Riaz och jag.
Vi tre var supersäljarna.
Allt som kunde köpas och säljas i Oslos undre värld skötte vi.
Farooq och hans muskelknuttar-
-nitade, hotade och mulade alla som kom i vägen för oss.
Farooq var värst. Saddiq litade på honom till 100%.
Och så var det ledarna: Saddiq och hans storebror Khalid.
De kom ensamma till Norge när de var tio.
Nån farbror hade lovat ta hand om dem.
Han bankade skiten ur dem och vägrade dem att gå i skolan.
En dag försvann farbrodern. Alla sa att de tog honom.
Men de hittade aldrig nåt lik.
Deras mål var att ta över Oslo.
Den enda som stod i vägen var Kula.
Killar, ni kan komma och spela när som helst.
Fint här, va?
Bäst i stan.
Vi är inte här för att spela. Kom igen nu, killar.
Kula, jag vill köpa.
Vanliga stället. 1 500 för fem.
Nej. 1 000.
Saddiq, du anar inte hur många som är intresserade av ditt jobb.
Vi hade haft en ongoing business med Kula.
Vi köpte knark av honom och sålde vidare.
Men Saddiq tyckte att vi kunde göra det större.
Så vi började importera själva.
Minst en gång i månaden hade vi kurir från Pakistan.
Via Köpenhamn, Stockholm eller Amsterdam.
Det var mycket knark, men det var inga problem att bli av med det.
Vår största kund var Svensken.
En misslyckad knutte som langade till andra misslyckade knuttar.
Han var egentligen Kulas kund, men det sket vi i.
Tjena, Wasim.
Hej.
Fan vad du är sen. Vill du att min business ska gå åt helvete?
Nåt att dricka? Whisky? Vodka?
Jag har Corona. Straight from Mexico, hombre!
Allt okej?
Vi delade upp allt. Pengar på ett ställe i stan, knark på ett annat.
-Ja? -Du kan beställa maten nu.
Tas du med pengar och knark på samma ställe är du körd.
Harry var Svenskens herointestare. Han var jävligt bra.
Harry kunde säga var det kom från-
-och antagligen vem som hade smugglat det.
Då har vi en deal. Du har 14 dar för att betala resten, som vanligt.
1 530 000 i cash. Måndag den 25, klockan 12. Vi hämtar exakt.
När kan jag få nästa laddning? Shitten här är så gott som såld.
Jag behöver mer, om en vecka senast.
-Lika mycket? -Ja, om det är allt du klarar av.
Eller måste jag gå till Kula igen?
Om vi får betalt för det här om en vecka så får du mer.
-Överens? -Ja.
Respekt.
Respect, man!
Kula var skitsur för att vi stal hans kunder. Nåt måste hända.
Skotten i Gamlebyen kunde utlöst ett krig. Men Saddiq var smart nog-
-att fatta att det vore dåligt. för affärerna.
Kula höll sig i Vestkanten-
-och vi tog över resten av Oslo. Det var en häftig tid.
Vi tjänade mer än vi brände.
De andra pakierna som lekte goda norrmän var losers.
De fick aldrig respekt. Medans vi tog den respekt vi förtjänade.
Vi var kungar i stan.
Tack, Gud, för att du gav mig en så plikttrogen son-
-att han klarar att komma hem klockan fem på morgonen.
-Ge mig din nyckel! -Vad snackar du om?
Du håller tyst och går ut. Jag vet vad du håller på med.
Du är inte välkommen hit längre.
Tror du jag blir ledsen? Tror du jag gillar att bo här?
Tror du jag bor här för min skull?
Gud nåde dig om du går ut genom dörren. Tänk vad folk ska säga!
Mina söner ska gifta sig-
-och bo med sina fruar och barn i det här hemmet, med oss.
-Allt okej? -Ja.
Khalid och Saddiq öppnade kafé på Grünerløkka som cover.
Det var bara ett hål i väggen.
Men inte många ställen i Oslo hade så bra omsättning.
Ni ska hämta en bil på Bjørkelangen.
Fan, det passar mig jävligt dåligt nu. Jag ska träffa Nina.
Hon fyller år i dag. Jag kan inte göra det.
Du vad då?
Lugn, lugn. Han följer med.
-Vi måste vara två i bilen. -Då sticker vi nu.
Riaz hade börjat förändras.
Han kunde inte visa respekt för ledarna längre.
Han skulle alltid sätta sig själv före andra.
Fortare! Jag måste vara i stan före nio.
-Det hinner vi aldrig. -Om du kör lite fortare, så.
Jag är less på att vara springpojke åt det aset.
Kom igen! Du är alltid så jävla långsam.
Ställ inte till med en scen.
Fan ta Khalid! Han behandlar oss fortfarande som skitungar.
Khalid stötte på Riaz brud-
-varje gång han skickade iväg oss.
Sånt blir det bråk av.
-Wasim, jag sticker. -Gratulera henne från mig.
Khalid togs morgonen efter vi hämtade bilen på Bjørkelangen.
De hittade heroin i hans bil.
Det är inte mitt, säger jag ju!
Samma heroin som bara Riaz och jag kände till.
Varken Saddiq eller Khalid var norska medborgare.
Så Khalid utvisades till Pakistan. Det var det värsta som kunde hända.
Det tog oss flera månader att hitta Riaz, men Saddiq gav sig inte.
Khalid var Saddiqs enda släkting och han svor att hämnas
Jag fattar inte hur Riaz trodde att han kunde slippa undan.
-Ingen här! -Inte här heller.
Var är Riaz?
Var är Riaz?!
Var fan är Riaz?!
Om du berättar för mig var han här...
...så ska jag låta dig leva...
...ett normalt liv.
Lisa?
Wasim!
Kom hit.
Kolla om han andas.
Kolla om han andas!
Han lever.
Bra. Ta honom.
-Ska jag ta honom? -Ja, du.
Är du fucking döv eller?
Varför ska jag?
Allt heroin försvann när Riaz dog. Vi behövde nya kurirer.
Kusten är klar.
Man kunde tro att det var svårt att få tag på nån-
-men det var alltid en eller annan desperat paki som behövde stålar.
Wasim?
-Wasim? -Ja! Jag kommer.
-Har du torkpapper? -Javisst.
-Wasim. -Okej, Babar.
Du åker till Pakistan på lördag.
Du får besöka familjen i två dar.
Sen får du bo i Lahore resten av veckan. I vårt hus.
Du får 100 000 cash för jobbet. Vid leverans.
Men jag behöver pengarna nu.
Banken kommer att ta min affär. Du måste hjälpa mig.
Farooq?
Du får hälften nu, resten vid leverans.
Minus 10% för det här lånet.
Tack. Tack, broder. Gud vare lovad!
Om du skulle svika, om nåt skulle gå snett-
-så får vi veta allt du säger till polisen.
Wasim.
Jag kan garantera dig att du dör om du golar ner oss.
Även om du sitter isolerad i fängelset.
Babar, om heroinet eller du försvinner hittar vi dig garanterat.
Babar, har du videokamera här?
Försäkringsbolaget krävde det på grund av skolungdomarna.
Jag kan ju inte bli filmad!
Är det här den enda kopian? Ditt liv är inte mycket värt nu!
Fattar du det? Fattar du det?!
Svara då, för helvete!
Wasim.
Wasim...
Farooq, fem minuter.
Jag är osäker på honom.
Nej, han jobbar med fruktimport. Han reser ofta till Pakistan.
Tullarna har kollat honom. De vet vem han är.
Okej.
Du har inte gjort nåt fel.
Den här då?
Bränn den.
Min lillebror Amir klarade inte heller att hålla sig från trubbel.
-Chefen... -Ja?
Amir. Han vill krita 50 000 till.
Amir tyckte alltid så synd om sig för att han var så fet.
Det hjälpte inte att han jobbade med farsan i gatuköket.
Tre ostburgare med dressing och pommes frites varje dag-
-och du ser snart ut som Nusrat Fateh Ali Khan.
Vad var det du sa? Kan du säga om det du sa nyss?
Törs du det? Kan du säga det igen?
Jag visste inte att jag var skyldig så mycket.
Visste inte att du var skyldig mig så mycket?
Du har suttit och spelat i tre dar! Du förlorar pengar hela tiden!
Du är skyldig mig 150 000!
Jag kommer inte att betala nåt.
Vad sa du? Jag hörde inte.
Du fuskade. Hon tjejen fuskade solklart.
Fuskade jag?
Jag tror inte att du inser allvaret.
Vad stressar du för? Du vet att det är Renates sista vecka.
Ja, ja. Fort in i bilen. Det är Amir. Skynda dig lite.
Kom igen då!
Fan ta dig om du spelar igen, Amir.
Hör på moralens väktare.
Jag klarar i alla fall att ta vara på mig. Se på dig.
-Vem? -Det var ingen.
Vem, sa jag!
Ingen, säger jag ju.
-Det var Kula. -Kula?!
Fan, alltså!
Jag fattar det fan inte. Varför Australien?
Kan du hålla käften om Renate i bara en sekund?
Det är okej att hon vill gå i skolan. Det har jag ingenting emot.
Men varför Australien, andra sidan världen?
Hon vill bort! Koncentrera dig nu.
Lugn. Jag har koncentrerat mig hela natten.
Där kommer han.
Det här är inte smart.
Var fan är han?
Men vad fan...!
Så helvetes långsam...
Rör dig inte! Rör dig inte!
Lugn, Wasim. Kan vi inte prata?
-Håll käften. -Vi ordnar det.
-Håll käften! Ner på knä. -Vi enas om ett pris.
-Håll käften, ner på knä! -Säg en summa, vad som helst.
-Det här är inte rätt. -Du ska dö nu.
-Vad gjorde du med min bror? -Ta det lugnt...
Tänk efter. Var lite smart nu. Du kan inte leva med det här.
-Vad fan gör ni här? -Vad fan är det här, Saddiq?
-Vad håller ni på med, killar? -Den kuken har spöat min brorsa.
Wasim, slappna av. Ta det lugnt.
-Bort med pistolen. -Betyder det att jag kan resa mig?
Självklart.
-Wasim... -Vad gör du här?
-Lugn. -Vad gör du här?
Du måste följa med oss.
Babar togs med allt heroinet. Stan är helt torrlagd nu.
Du hade rätt. Han var inget proffs.
Ingen vidare tur, varken för honom eller oss.
Vi får svårt att leverera nu. Så vi har ingått ett avtal med Kula.
Han hjälper oss att leverera nu. Så hjälper vi honom senare.
-Du kunde ha sagt nåt. -Munawar?
Vi behöver en ny kurir. Du får göra en resa till Pakistan.
Varför ska han? Tror du tullarna är så dumma? De vet vilka vi är.
-När? -På lördag.
-Ska jag ta med pengar ner? -Nej. Knarket hit.
Vi skickar pengar med andra. Tänk inte på det.
Det här är business, Wasim.
Försök hellre få din bror att sluta spela.
-Än att försöka hämnas på Kula. -Så min bror är inte värd nåt?
Jag vill inte ha nåt bråk mellan oss och Kula!
-Sitt kvar. -Lugn, jag följer med.
Tror du inte att de fattar vad jag ska göra när de ser oss ihop?
-Hälsa från mig. -Till vem?
Till alla. Hela Pakistan.
Jag har fan inte varit där sen jag var 15 år gammal.
Du såg ut som en riktig lantis när du kom tillbaka hit.
Var rädd om dig.
-Du får inte se tullarna i ögonen. -Jag åker inte till Pakistan.
-Det här är inget liv. -Ska du sticka?
-Jag åker med Renate till Australien. -Varför säger du det till mig?
Kunde du inte bara ha stuckit?
Vad skulle du göra då? Skjuta mig?
Stick! Stick bara!
Säg vad du vill till dem. Jag skiter i det.
-Ta det lugnare. -Jag tar det lugnt.
Vad är det ni pratar om? Wasim, gubben, kör lite lugnt.
Farbror och faster vill att du hälsar på snart.
Ja. Du får följa med nästa gång. - Inte sant, mamma?
Hallå, Wasim! Kom in. Är du hungrig?
Munawar kom aldrig. Pengarna har kommit fram, men ingen kurir.
Skojar du eller? Vad kan ha hänt?
Det tänkte jag att du kanske kunde berätta för mig.
Han åkte inte. Biljetten användes inte. Så han gömmer sig.
Men var?
-Var? -Det vet väl inte jag.
Wasim, dina vänner har blivit ett problem för oss.
Men om du säger var han är så ska jag låta honom leva.
Jag vet inte. Han sa ingenting.
Wasim, Wasim...
Låt inte känslorna rycka med dig.
Även om båda dina vänner är borta och har svikit oss...
...så räknar jag med dig.
Då måste jag veta om jag kan lita på dig. Kan jag det?
Här.
-Har du rånat en bank eller? -Jag ska resa bort i en vecka.
Jag vill att du ska göra en amortering till Kula.
Jag kan inte skydda dig längre. Men jag skaffar resten av pengarna.
Jag är tillbaka om en vecka. Du får hålla ut till dess.
Vad gör ni här? Jag har ju betalat.
En amortering. Hur går affärerna?
-Inte så bra. -Hur mycket har du i kassan nu?
Jag hade ingen vidare bra dag i dag.
Vi kommer tillbaka varje dag tills du har betalat din skuld.
Du får inte äta eller dricka förrän du har fått ut kulorna ur magen.
Flygvärdinnor är utbildade på att se om passagerarna inte äter.
Var försiktig. Låt dem inte märka att du inte äter eller dricker.
Du har bara 24 timmar på dig.
Etter 24 timmar kan kulorna spricka.
Spricker de är du död.
Det första du gör när du kommer fram är att ta laxermedel.
Det var ren idioti. Det visste jag. Jag var dömd att åka dit.
Och jag kunde inte skylla på nån annan än mig själv.
Hallå där! Du, kom hit lite. Kom hit.
Kör. Kör bara! Fort!
Och stanna vid ett apotek.
-Du får heroinet med rabatt. -Hörde jag rätt? What's the catch?
-Saddiq får inte veta om det. -Nej, för fan.
-Jag kan inte starta nåt jävla krig! -Det blir inget krig.
Säg inte att du aldrig har köpt av en frilansare.
Du får ett jävligt bra pris och inga andra får veta det.
-Hur bra? -3 000 per fem, 100% cash up front.
-2 900, 70 up front. -2 950, 80% cash.
-Yeah. Deal. -Respekt.
-Respect, man! -Men kom ihåg: mellan dig och mig.
No problem.
Wasim? Du?
Det var länge sen.
Det här är Riaz lillebror Aslam. Minns du honom?
Söker du Riaz så är han inte här. Han har varit borta länge.
Vi vet inte var han är.
-Vad är det? -Jag var skyldig Riaz det.
Om han inte kommer tillbaka på ett tag kan ni använda dem.
Jag tror att det hade glatt honom.
Tusen tack, mitt kära barn.
Kom, Aslam. Vi måste gå upp med det.
-Hur mycket är jag skyldig er nu? -Hur mycket?
199 000 nu. Inklusive räntor.
Jag har ett förslag till dig.
Jag tar över gatuköket.
Så slipper du tänka mer på din skuld. Hedersord.
Va?
-Var har du fått pengarna ifrån? -Lotto.
Kan ni gå? Jag ska stänga nu.
Det var lätt att bli kvitt Kula. Det var värre med Saddiq.
Vem var det Svensken köpte sitt heroin av? Den billiga skiten?
Det var Wasim, jag svär! Jag hörde det med egna öron.
Jag lovar. Det var Wasim.
Det är jag. Kör på bara.
Jag tror inte Rubina vill gifta sig.
Tyst, Wasim. Vi pratar inte om det nu.
Jo, vi pratar om det. Den dan du gör nåt för familjen-
-får du ha en åsikt.
Gör jag ingenting? Kör jag er inte till moskén varje vecka?
Tusen tack, min son.
Är alla okej? - Ska du ha ihjäl oss allihop?
Är alla oskadda?
Pappa...
-Det är ditt fel! -Mitt?
Pappa!
Pappa?
Ring efter ambulans!
Det är jag. Vi måste ses.
Wasim!
Wasim...
Varför träffas vi här?
-Vad är det? -Det är min livförsäkring.
Du är med lika mycket på kassetten som jag är.
Ska du sätta oss alla i fängelse?
Jag vet vem som försökte döda mig, Saddiq.
Så länge jag lever får ingen se videon.
Men dör jag eller blir skadad så får snuten se den.
Tror du verkligen att det var den enda kopian?
Har du glömt pistolen som du sköt Riaz med, med dina fingeravtryck?
Jag vet. Men jag är norsk medborgare, Saddiq. Det är inte du.
Du blir utvisad om du blir dömd. Hellre fängelse i Norge-
-än fri som fågeln på livstid i Pakistan som fårbonde.
-Vad vill du ha? -Låt mig vara, så låter jag dig vara.
Okej.
Vad är det?
Hon vill gå på konsert i morgon. Kan du hämta henne?
-Var? När? -Det är på Rockefeller.
-Det slutar klockan två. -Klockan två?
Ja.
Det är okej, mamma. Jag hämtar henne.
-Tusen tack! -Fick du?
Åh, så kul! Tusen tack!
Nu blir allt bra.
-Hallå, killar. Hur är det? -Bra.
Jag har ett jobb till er.
Jag vet ett ställe. Du måste hänga med.
-Hallå, Line. -Hej, Omar. Hur är det?
-Du måste hälsa på Rubina. -Hej. Jag har sett dig på skolan.
-Vart ska ni, tjejer? -Vi blir hämtade.
-När? -Klockan två.
Det är länge till dess. Häng med på ett par drinkar.
Hallå, Kula. Läget? Hälsa på mina kompisar.
Det är Line. Sen får du hälsa på Rubina.
Hej. Välkomna ska ni vara. Ska ni ha några drinkar?
Ta en utan alkohol.
Vad fräckt.
Hej igen.
Då var det den med alkohol till Line.
Och så den utan alkohol till dig, förmodar jag.
Mår du inte bra? Kom här.
Stå här.
Det här blir fantastiskt.
-Jag får en kyss. -Sluta.
Jag får en kyss.
-Nej... -Vad är det du säger? Nej?
Sluta!
-Får du med det? -Ja, ja, ja.
-Hur var det? -Helt okej.
Få väck henne. Hon sabbar stämningen.
Farooq, jag måste leverera det här bandet.
Får du med allt?
Nej!
Hej, Wasim! Tror du att det här är den enda kopian eller?
Ska vi byta kassett? Va?
Vart ska du? Wasim? Skit i det. Jag följer med dig.
-Du stannar här. -Vart ska du? Vill du dö?
Jag har kollat honom. Han är clean.
Hej.
Hejsan! Har du med dig alla kopior på kassetten?
-Var är Rubina? -Hon lever. Har du med alla kopior?
Nej. Det tror jag inte. Du sa att du hade ordnat nåt med polisen.
Och den risken tar jag inte.
Det finns en till. Hos en advokat.
Men den kan jag inte hämta förrän i morgon.
-Då får du komma igen i morgon. -Rubina då?
Får jag ta med henne?
Bäst du skyndar dig att leverera bandet i morgon.
Hon tål nog en omgång till.
Men du ska nog inte dröja för länge.
Jag vill se henne!
Wasim, du har ingen talan.
Du är den värsta sorten. Du är en tjuv.
Jag vill se henne, annars får du inte kassetten!
Du skulle inte ha stulit från oss, Wasim. Det är ditt eget fel.
Vakna!
Jag hade gärna knullat din lillsyrra själv.
Och det hinner jag fan göra när du är och hämtar kassetten.
Så stick!
Hur vet jag att hon inte är död?
Farooq, hämta henne.
Få se om du känner igen din lillsyrra nu.
Wasim...
-Upp! -Wasim, lugn.
-Vi kommer överens. Okej? -Farooq!
Farooq, varför kollade du honom inte?
Kula!
Farooq! Stanna! Vart fan ska du?
Jag har också en syster.
Jävla svikare!
Du slipper inte undan det här!
Kanske inte. Men det gör inte du heller.
Lite till?
En liten skit som du kan aldrig bli kung!
-Tillbaka! Polis! -Lugn!
Rör er inte! Polis!
Stå stilla! Släpp ditt vapen!
Släpp vapnet! Släpp ditt vapen!
Gå bort dit!
-Stå stilla! -Gå till väggen!
Gör det inte! Nej!
-Släpp vapnet, för fan! -Släpp ditt vapen, släpp vapnet!
ULLERSMOFÄNGELSET 2005
Elin Hansen.
Det här är rätt enkelt. Jag ställer lite frågor till dig.
Sen pratar vi om frågorna som jag har ställt till dig.
-Vad händer sen? -Jag skriver en bedömning.
Utifrån hur jag uppfattar dig.
Men det är kriminalvården som avgör-
-om du får friges villkorligt.
Är du klar?
Ja.
Du kan börja med att berätta namn och ålder för mig.
Wasim Khan. 36 år.
Jag kan tänka mig att fråga lite om din pappa.
Pappa kände alla pakistanier i Oslo och alla kände honom.
Det tog alltid hundra år att gå nerför gatan.
Och så skulle han alltid pruta.
Jag hatade det.